A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Mi a fenét keres ő itt?
ÉRETTSÉGI BÁL
Igen. Privát szám.
Baszódj meg!
Már van telefonszolgáltatóm.
Rebe.
Mi van?
Tényleg drogot árultál a suliban?
Igaz ez, Valerio?
Ti ketten!
Gyertek be!
- Azucena, jó reggelt! - Jó reggelt, Begoña!
Beszélni szeretnénk veled. Van egy perced?
Épp egy fontos ügyet intézek.
Nem fontosabb, mint az enyém.
Beszélnem kell ezzel a két...
Az igazgatótanácshoz is fordulhatok.
Csak udvariasságból jöttem hozzád.
Egy pillanat.
A pokolba!
El kell mennem Anderhez a holmimért.
Aztán meglátom...
Talán harakirit követek el a jegyeim miatt.
Olyan rosszak?
A katasztrófák skáláján...
Ez a tűz a Notre Dame-ban.
Spanyolország a táncdalfesztiválon. Madonna a fesztiválon.
A jegyeim.
Jobb nevetni rajta, mert ha belegondolok...
Nem fogok leérettségizni.
Nincs Ander...
és hajléktalan vagyok.
Mi van?
Miért nem jössz velem New Yorkba?
- Mi? - Ne izélj!
Mindig is szerettél volna utazni
és feltűnés nélkül élni.
Ha ez New Yorkban nem megy, akkor nem tudom, hol menne.
Keress munkát, tanulj angolul!
Mi a frászt csinálnék ott?
Hol laknék?
Őrültség.
Az én lakásomban?
Mutattál képeket. Olyan nagy, mint a Central Park.
Nem kérhetsz olyat, akit nem ismersz...
Hogyhogy nem ismerem? Egy éjszakára jegyesek voltunk.
Ti meg úgyis ismeritek egymást, nem?
Az csak futó kaland volt.
- Úgy értem... - Csak az volt.
Ennyi.
Ideiglenesen lennék nálad.
Jól van.
Nem tudnák, ha valaki nem köpött volna.
Valerio és Rebeca drogot árult, és Polo jelentette.
Már rossz helyesen cselekedni?
Samuel, Guzmán.
Gyertek velem!
Mi?
Most.
Lássuk csak!
Ha bennünket kirúg, megértem,
- de őket? - Nem csináltunk semmit.
Mondtam, hogy semmit sem tűrök.
Karácsony után pokollá tehettétek az életét.
Ez baromság. Polo anyja áll emögött.
Itt volt előttünk. Igazam van, Azucena?
A döntés végleges. Ki vagytok zárva, nem érettségizhettek.
- Mi? - Samuel!
Kurvára eladta magát!
Igazság a tököm! Csak a pénz és a hatalom érdekli.
- Ne beszélj így velem! - Különben kizár?
Samu! Nem éri meg.
Samuel, mit csinálsz?
Mit csinál? Állj!
- Mit csinálsz? - Nyugi!
Elég már az erőszakból!
- Őt véded? - Igen!
Azt mondta, nem ő vádolt meg benneteket.
Hiszel neki?
Így majd kevésbé fáj, ha elfogadod az anyja ösztöndíját.
Bármi áron elfogadod. Akkor is, ha az oldalára kell állnod.
Rohadék!
Felejtsd el, Lu!
Ne add az ártatlant!
Ugyanúgy szétvernéd a fejét az üveggel, ahogy én.
Valld be!
Ha más iskolába mentem volna, ez nem történik meg.
Most már mindegy. Ki kell találnunk, hogy oldjuk meg.
Talán...
Túl késő. Vége.
- Ez így nem fair. - Carla tegnap majdnem megfulladt.
Majdnem meghalt. Az ő hibája volt.
Az én hibám.
Az én kurva hibám volt, jó?
Mi a faszt beszélsz?
Eladtam neki az ekit, miután Valerio visszautasította.
Valerio nem akart árulni a kis előadásod után.
Mi? Nem tudtad? Most már tudod.
De muszáj volt jelenetet rendeznetek.
Nem bírtátok ki, hogy egyszer végre valami jót tesztek.
- Rendben. Menj haza, Rebeca! - Hülye Testőr Barbie!
Vagy inkább menj egyenesen a börtönbe!
Úgyis anyád mellé kerülsz.
Ez is közös bennünk.
Te is jól kijössz a bűnözőkkel.
Amíg kifizetik a ruháidat, az éttermeket, a sulit...
De én megértelek.
Ragaszkodj csak hozzá!
Mi marad neked, ha ő elmegy?
Semmi és senki, drágám.
Kurva privát szám!
Nem is nézel ki olyan rosszul. Legalábbis első pillantásra.
- Semmire sem emlékszem. - Ez természetes.
Nem az.
- Elvesztettem az önuralmamat. - És én segítettem benne.
- Sajnálom. - Figyelmeztettél.
Én sajnálom. Most tudtam meg, hogy kirúgtak.
De... Azt érdemli.
Tegnap nem az ő hibája volt. Nem akarta eladni.
Persze.
Most először gondolkodott.
De már túl későn.
Hát. Szia!
Lu, régóta próbálok megváltozni.
Próbálsz.
De sosem változol.
- Sosem nősz fel. - Ehhez semmi közöm se volt.
Egy kibaszott baba vagy,
aki még mindig a konnektorba dugja az ujját.
Tizenhét éve próbállak megmenteni az áramütéstől,
de sosem elég.
Nem bírom tovább.
Légy boldog!
Mindig ő nyer. Kurvára elegem van ebből.
Rég el kellett volna mennünk.
- Ok nélkül rúgtak ki bennünket! - Nem ma, nem tegnap.
De nézd, eddig mi mindennel tettük pokollá az életét!
Minden áldott nap megmutattuk neki, mennyire gyűlöljük.
Nem ő nyert. Mi vesztettünk.
Guzmán.
- Hogy vagy? - Jól.
Ismerlek.
Tűrhetetlen, amit veletek tettek.
Megérdemeltük.
Micsoda? Így nem végződhet.
- Nem ez a vége. - Maradj ki ebből, nem a te háborúd.
De engem is érint.
Ha azt érinti, akit szeretek.
Nem dobhatod el az ösztöndíját. Ez a jövőd.
És a tiéd?
Az nem számít?
Tizenhét éves vagyok.
Egy évre félretehetem a jövőmet.
Hé!
Az érettségi után bulizni fogunk.
Jól mulatunk, és azt semmi sem baszhatja el.
Ígérem.
Adj tüzet, drágám!
Munkában sosem cigizel.
Sírba visznek azok a kölykök.
Mindjárt itt a tanév vége, de sírba visznek.
Igazságtalan, amit tettél. Ugye tudod?
- Kérlek, te ne! - Mit akarsz, mit mondjak?
Ez nem az igazságtalanságról szól, Ander.
Sokkal bonyolultabb.
A helyemben tudnád.
De Guzmán és Samu nem ezt érdemli.
Koncentrálj arra, ami fontos!
Például a vizsgákra.
Nem fogok újra vizsgázni.
Kérlek, ne kezdd azzal, hogy nem kell protekció!
A te állapotodban a vizsga ismétlése nem protekció.
Nem vesztegetem az utolsó napjaimat könyvekre.
Miféle utolsó napok?
Nincs remény. Se hosszú-, se középtávon.
- És... - Honnan szeded ezt, Ander?
Ki mondta ezt? Erről nekem senki sem szólt.
Csak ez van.
A jelen.
De édesem...
Jó, talán a holnap is.
De nem vesztegetem tanulásra az időmet. Minek?
Én meg nem tűröm ezt a lemondást.
Anya...
Nem akarsz tanulni? És mit akarsz csinálni?
Nem tudom.
Egyedül akarok lenni.
Felkészülni.
Át kéne élned ahhoz, hogy értsd.
SZIA, YERAY! TALÁLKOZHATNÁNK?
YERAY, KÉRLEK, VÁLASZOLJ!
JÓL VAGY? FELHÍVHATLAK?
ANYA: JÓ HÍREK!
Az ügyvéd találkozni akar az anyámmal és a bátyámmal Marokkóban.
- Azt mondja, jó hírei vannak. - Kurva jó.
Talán vége a rémálomnak, és hazajön a bátyád.
Semminek nincs vége, amíg Polo szabad.
Polo megszállottja vagy. Felejtsd már el!
Már elcseszte a tanéved, az életed, mindent.
- Hogy feledhetném? - Nézd távolabbról!
Koncentrálj arra, ami számít! És az most a családod.
- Tedd, amit Guzmán! Lépj tovább! - Baromság!
Tessék.
- Mit csinálsz? - Csukd be a szemed!
Kész.
- Mi történt? - Polo nincs többé.
Ki az a Polo? Nem ismerem Polót.
- Hé! Én sem! - Látod?
Ez bevált.
Kaphatnék egy szalvétát?
- Még képes vagy idetolni a képed? - Csak szárítkozni akarok.
Én meg azt akarom, hogy elmenj. A saját érdekedben.
Tűnés!
- Anya! - Bébi, mondd, hogy van egy cigid!
Annyira kell, már majdnem petrezselymet szívtam.
Mi van?
Meg sem öleled anyádat?
Ez már jobb.
Mondd, hogy van öngyújtód!
Miért nem mondtad, hogy ma kijössz?
Reggel hívtalak, de nem vetted fel.
- Basszus, te voltál? - Naná, hogy én.
Jó illatod van.
Te pedig pompásan nézel ki.
Mi van?
Semmi.
Na már! Ismerem ezt a pillantást.
Kirúgtak a suliból.
Miről beszélsz?
- Mikor? - Most.
Úgy értem, most.
És miért?
Mit gondolsz?
Azt a kurva!
Tudod, mit? Picsába az iskolával!
Aki tud, annak nem kell tanulnia.
És te jól vezetted a családi vállalkozást.
Kis léptékben, de akkor is remekül.
Mostantól anya és lánya együtt csinálja.
Helló!
Basszus, anya!
Később haragudhatsz rá. Kijönnél?
Sajnálom. Nem tudtam, mit tegyek.
- Miért nem fogjátok fel? - Felfogjuk.
Téged például kirúgtak. Most mi lesz?
Semmi.
Jövőre leérettségizel. Nekem nincs jövőre.
- Olyan nehéz ezt megérteni? - És ha neked nincs jövőre?
Mit akarsz tenni?
Anyád azt mondja, egyedül akarsz lenni. Az pocsék terv.
Guzmán, sosem fogtok megérteni.
Felőlem csinálj, amit csak akarsz.
Ha nem akarsz tanulni, ne tanulj! Ugorj ki egy repülőből, ha akarsz!
De ne zárkózz el!
Ha tényleg haldokolsz...
Nem töltheted egyedül az utolsó napjaidat.
A családod, a barátaid, Omár nélkül.
Ander!
- Az istenit, Ander! - Hagyj békén! Kérlek.
Nem bírom tovább.
Szia, Polo, tudom, hogy nem akarsz beszélni velem.
Nem baj, de kérlek...
beszélj az anyáiddal!
Ők elérhetik, hogy a suli visszavegye Valeriót
és megbocsásson neki, mert...
Nincs értelme megbüntetni, amikor tanult a hibájából.
Kérlek, hívj fel, ha alkalmas lesz!
Kérlek, jó?
Mit veszel fel holnap?
Nem megyek.
Csak azok maradnak le az érettségiről,
akik megérdemlik.
És Guzmán és Samuel?
El akartak választani egymástól.
Egész évben pokollá tették az életedet.
Ha nem vagy elég férfi, hogy megvédd magad,
ne várd, hogy végignézzem, ahogy tönkreteszik a fiamat!
Mit szólsz a csíkos inghez?
A kék nadrággal...
Mesésen fogsz kinézni.
Mit keresel itt?
Miért vagy ilyen?
Hogy jutottál be?
Senki sincs a kapunál, akit manipulálhatnál.
Te mondtad, hogy érezzem magam itthon.
Értem...
Szép idők voltak.
Foglalj helyet!
Miért vagy itt, Carla?
Bocsánatot akartam kérni.
Komolyan.
Remek srác vagy.
„Yeray, jó fej vagy, mindent megérsz, bármelyik lány
ölni tudna, hogy veled lehessen.”
Kivéve persze azt, aki ezt mondja.
Komolyan gondoltam.
Carla, a sajnálatod kell a legkevésbé.
- Kérlek, menj el! - Rendben.
Ne játsszuk az áldozatot,
mert te sem kedvelsz.
- Tessék? - Jól hallottad.
Nem szeretlek, és te sem szeretsz.
És az elmúlt pár hónap?
- Az mi? - Neked az tetszik, amit képviselek.
Mert illek a képbe, amit teremtettél,
hogy lájkoljanak, akik bántottak,
amikor a régi Yeray voltál.
A tested, a ruhád, a hozzáállásod...
Saját közösségi hálózatot hoztál létre, hogy imádjanak.
Én csak egy kiegészítő vagyok számodra.
Én meg sétáló bankszámla voltam, amelyik megmentheti a borászatodat.
Amint mondtam,
nem úgy szeretjük egymást, ahogy eljátszottuk.
De volt szerencsém megismerni az igazi Yerayt, aki a szelfik mögött van.
És ő remek fickó.
Sokkal jobb annál, akit kitaláltál.
És minden lány ölni tudna, hogy vele lehessen.
Csak én nem.
Hát...
Picsába a lájkokkal
és a borászattal!
Eleget vesztegettük az időnket arra,
hogy azt tegyük, amit mások elvárnak tőlünk.
Nem kell bizonyítanod senkinek.
Most... megölelsz?
Barátként. Manipuláció nélkül.
- Izgulsz, gyermekem? - Egy kicsit.
- Semmi baj. - Nézd, Omár!
- Hogy vagy, anya? - Jól.
Jól nézel ki.
Te is.
- Hogy vagy? - Kicsit idegesen.
- Mi miatt? Ne már! - Sziasztok!
- Üdv! - Szia, Lu!
Dögös vagy.
Tetszik.
Hé, Lu! Gyere!
A szüleid nincsenek itt?
Úgy tűnik, a te családod
képes egy időre feledni a problémákat, és arra koncentrálni, ami számít.
Irigyellek.
Jó értelemben.
És rosszban is.
Úgy nézel ki, mint egy pisztácia.
Ez diszkrimináció!
Azok után, amit az iskoláért tettem!
Be foglak perelni!
Kérlek, gyertek be!
Ventura, gondolj, amit akarsz, de a kizárás indokolt.
Indokolt?
Az év utolsó napján? Ugyan...
A fiam egész évét eldobni az utolsó napon?
- Laura, Ventura, azt hiszem... - Lucrecia, nem rólad van szó.
Reméltem, teszel valamit Guzmánért.
- Én? - Igen.
Az apád befolyásos.
- Ha mindenki igyekezett volna... - Elég!
Nagyon sajnálom.
Polo. Szia, hogy vagy?
Miért vettél semmibe?
Még nem írták alá az iratokat.
- Beszélünk a... - Cayetana.
Miért olyan fontos Valerio érettségije?
- Hogy velünk jöhessen és... - Megmentse a kapcsolatunkat.
Mert nélküle...
Nem működik.
Polo, ne kezdd most!
Ne most!
Értem. Nagy nyomás nehezedik rád.
- Nem tudod, mit beszélsz. - Nem.
Hosszú idő óta először tudom.
Sajnálom.
És mi van Londonnal? A terveinkkel?
Látod? Téged csak ez aggaszt.
London, a terveink...
Nem engem szeretsz,
hanem az életet, amit adhattam volna.
Miért múlt időben beszélsz?
Sajnálom.
Mennem kell.
Hé, mi történt?
Semmi.
Várjunk csak!
Nem tart sokáig.
Teodoro.
Találkozzunk később nálad, hogy megkössük az üzletet?
Persze. Jó, hogy meggondoltad magad.
Öt perc múlva kezdődik az ünnepség.
Ott van!
Köszönöm. Folytassuk!
A francba!
Majd én.
A diákok, akikről...
Mit tegyünk?
Nem tudom.
Csak az tudom, hogy kell az ösztöndíj.
Nekem is. De eladjuk magunkat, Lu.
Akkor neked nem kell?
Milyen áron?
Kérem az ösztöndíj első évének győzteseit, hogy jöjjenek a pódiumra.
Nagy tapsot kérek
Nadia Shanaának és Lucrecia Montesinos Hendrichnek.
Bill McKinley adja át a díjat
a Columbia Egyetem nevében.
Mindenkit üdvözlök. Nagyon örülök, hogy itt lehetek.
Gratulálok! Örömmel üdvözöllek titeket a Columbián.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Jó estét!
Köszönöm a szüleinknek és barátainknak, hogy csatlakoztak hozzánk
e pillanatban mely oly különleges... számunkra és..
a diáktársaink számára.
Szeretném...
Nem megy.
- Megteszed értem, Nadia? - Folytasd, ha már elkezdted!
Jó...
- Ahogy mondtam... - Ne, várj!
Azt szeretném mondani...
Azt szeretném... Mindkettőnk nevében beszélek, mikor
ezt a díjat
a diáktársainknak ajánlom.
Főleg azoknak hátul,
akik különböző okokból nem csatlakozhatnak hozzánk
az érettségi ünnepségen.
Attól, hogy nem lehetnek itt velünk,
ez a pillanat...
nem olyan örömteli, mint amilyen lehetne.
Ez igaz. Mert ugrálnunk kéne örömünkben.
De nem ugrálunk.
Megérdemeljük...
ezt a díjat.
Megérdemeljük ezt a pillanatot, Nadia.
A barátaim...
igazságtalanul vannak ott.
A legnagyobb igazságtalanság az,
amely miatt ma nem lehet velünk
Marina.
Igazságtalanság,
melyet mindketten elítélünk.
Így van.
És amelyért egyetlen személy felelős.
Polo.
Hogy vagy? Örülsz?
Ezt nem hiszem el.
A díjat, amit ma kapunk,
az anyáid hozták létre, hogy tisztázzák a neved.
És elfogadjuk, mert megismétlem: megérdemeljük.
Mit tegyünk? Mert ebből...
Ha a díj ilyen konfliktust okoz, ne aggódjatok!
Azonnali hatállyal visszavonjuk.
- Begoña, kérlek! - Nem.
Mindig támogatni akartuk a Las Encinast és a tanulóit.
Ki ment ki a mosdóba?
Omár, nem érek rá egész nap.
És türelmem sincs hozzá. Egy nevet akarok.
Nadia.
Megvádolod a saját húgodat?
Tudják, mit? Megígértem valakinek, aki fontos nekem,
hogy ma együtt fogunk ünnepelni.
Hogy jól szórakozunk, és ezt semmi sem baszhatja el.
Ünnepeljünk a Teatro Barcelóban!
- Halló? - Samuel.
A rendőrőrsre kell jönnöd. Sürgős.
Baba, megyek a mosdóba.
- Várjatok meg kint! - Jó.
- Nincs pénzünk. - Kölcsönt veszünk fel.
Nos?
Neked nem kell Nadia New Yorkban.
Ezt hogy érted?
- Egyedül nem mernék menni. - Ott leszek én.
Hűha! Azt hittem, futó kaland volt.
Basszus!
- Mi van? - Sajnálom,
ha nem úgy reagáltam, ahogy vártad.
És igen, futó kaland volt.
És sokat jelentett nekem.
Mikor a húgod megkérdezte, hogy nálam lakhatnál-e,
elállt a lélegzetem.
Én is őrületnek tartottam az ötletet.
- Számomra is futó kaland volt. - Talán azért kéne megtennünk.
Ha egy javaslattól eláll a lélegzeted, fogadd el!
Csapda volt.
Hogy megtalálják a családodat, és elfogják a bátyádat.
Sajnálom.
Esküszöm, hogy nem tudtam róla. Engem is becsaptak.
Megtalálták őket?
A bátyád a kiadatását várja.
Ó, Samuel...
Közben a gyilkos öltönyben és nyakkendőben megússza.
- Sajnálom. - Helyes. Az ön hibája is.
- Mondtam, hogy engem is becsaptak. - Kicsoda?
Megmondom. A főnökei, a kollégái.
A kurva rendszer, amelyhez tartozik, és ami ellen nem tesz semmit.
Ezért az ön hibája is.
A francba!
Kinyomtattam a dokumentumot, amit küldtél.
Ha még egyszer át akarod nézni...
Nem.
Szerintem neked kéne átnézned.
Igen.
Változott a negyedik cikkely harmadik pontja.
A borászat vezetéséről?
Carla neve került a tiéd helyére.
Ő lesz a borászat kizárólagos igazgatója,
amint betölti a 18-at, vagyis hamarosan.
Lássuk...
Neked nem lesz beleszólásod, ahogy nekem sem.
A pálya szélén maradok. Szóval... Carla lesz a tulajdonos.
Yeray, ez a javaslat sosem volt terítéken.
Most itt van.
Választhatsz:
hagyod, hogy a lányod belátása szerint támogasson,
vagy hagyod elbukni a vállalkozást,
és nem lesz miből megélned.
Nagyon fiatal, és fogalma sincs az egészről.
Mondj valamit!
Azt mondom, többé nem lökdösöl kényedre-kedvedre.
Tessék?
Többé nem te döntöd el, hogy mit tehetek és mit nem.
Vége.
Azt teszem, amit akarok,
az leszek, aki akarok, és azzal, akivel akarok.
Nincs hatalmad felettem.
Nos?
Aláírjuk?
Tudod, ki a hibás? Azucena.
Nincs tekintélye a diákok előtt.
- Fél tőlük, és elkényezteti őket. - Gyerekes csíny volt.
Az ösztöndíj visszavonása túlzás.
Én legalább tettem valamit.
Nélkülem
az a két tahó, aki pokollá tette a fiad életét, még ott lenne.
- Talán megérdemlem. - Ez meg micsoda, Polo?
Ne légy nevetséges! Azok után, ami történt...
A zaklatás, a tweetek,
amit rólad írtak.
Ráadásul akinek igazán...
Én öltem meg Marinát!
- Baleset volt, de megöltem. - Elég ebből a hülyeségből!
- Begoña! - Hallani sem akarom.
Marinánál volt valami, ami Carláé.
Vissza akartam kapni Carlát.
- Fogd be! - Nem!
A francba, anya! Nem te mondod, hogy legyek férfi?
Hogy nézzek szembe a dolgokkal?
Hát azt teszem.
Megöltem Marinát.
És nem tudom visszahozni.
Nem segíthetek, hogy Samuel és Guzmán leérettségizzen.
De az ösztöndíjat ne töröljétek!
Legalább valaki legyen boldog a végén!
Kérlek, telefonáljatok most!
Kérlek!
Azucena? Igen, itt Begoña.
Elnézést, a késői hívásért, de...
Az ösztöndíjról akarok beszélni.
Szia!
- Nem láttad Samuelt? - Nem.
Megszálljuk a DJ helyét, és felrázzuk a bulit?
Ennyi zűrt semmilyen zene nem ráz fel.
Ösztöndíj nélkül maradtam.
Ki kérte, hogy hősködj?
- Most mi lesz? - Hadd használjam egy kérdésedet!
Így velünk mi lesz?
Hogyhogy így?
Ha nem megyek el.
Ha maradok.
A válaszodból merítek ihletet,
és azt mondom, egy helyen leszünk.
Te is, én is itt.
Ez jó, nem?
A rossz dolgok ellenére ez jó.
Azt hiszem.
Hé! Bocsi... Láttátok Andert?
Nem, de ne add fel, amíg meg nem találod!
Ma mindenki keres valakit.
Szerencsére mi meg is találtuk, akit kerestünk.
Szia, szívem!
Szia!
Nem érettségiztem.
Én sem.
A bú szereti a társaságot.
Mit fogsz tenni?
- Évet ismételsz vagy dolgozol? - Nem.
Lehetőségem van New Yorkba menni.
Tényleg?
Igen.
Nem a húgoddal, ugye?
Nem. Mármint, igen.
Eredetileg vele lett volna, de a történtek után...
hát...
Malikkal megyek.
Segít letelepedni?
Túl furcsán hangzik.
Túl tökéletes.
Igen, az is.
Mit gondolsz?
Én?
Csak a te véleményed fontos.
De érdekel a tiéd is.
Csak egy idióta hagyna veszni egy ilyen lehetőséget.
Értem.
Jó.
- Omár. - Mi van?
Isten veled!
Szia, szexi!
- Ne most, Carla! - Miért ne most?
Nem tudod, mit akarok mondani.
Talán meglep, de gondolkodtam...
Mi a fenét keres ez itt?
A feliratot fordította: Sóki Tibor